Надо пересказать текст ЯКА ЛЮДИНА Є ІНТЕЛІГЕНТНОЮ?
Людина мусить бути інтелігентною Інтелігентність потрібна за будь-
яких обставин. Вона потрібна і тим, хто вас оточує...
Дехто вважає, що інтелігентна людина
освічена, людина, яка багато подорожує, знає кілька мов.
це людина начитана, високо-
Проте можна все це мати і не бути інтелігентом, а можна нічого цього не
мати і бути все-таки внутрішньо інтелігентною людиною. Позбавте справді
інтелігентну людину пам'яті. Хай вона забуде все на світі, не знатиме кла-
сиків літератури, не пам'ятатиме найкращих творів мистецтва, але якщо
вона зможе пройнятися красою природи, зрозуміти характер й індивідуаль-
ність іншої людини, до їй не проявити брутальності, байдужості,
зловтіхи, заздрості й гідно оцінити ї — ось це і буде істинний інтелігент.
Інтелігент виявляється в тисячі й тисячі дрібниць: в умінні чемно спе-
речатися, скромно поводитися за столом, в умінні непомітно (саме непо-
мітно) до іншому, берегти природу, не смітити навколо себе — не
смітити недокурками чи лайкою...
Інтелігентність - це здатність до розуміння, до сприйняття, це терпиме
ставлення до світу й людей. Її потрібно в собі розвивати, тренувати, тре-
нувати щиросердечні сили, як тренують фізичні. А тренування можливе
й необхідне за будь-яких умов.
Отже, інтелігентність не тільки в знаннях (За Д. Лихачовим).
Старовинна мудрість говорить, що людина - творець свого щастя. З цим, мабуть, треба погодитись, тому що справжнє щастя - це передусім вміння прекрасно любити життя і людей. Щастя - це горде відчуття своєї вагомості в суспільстві, але, мабуть, чи не найважливіше - це вміння віддавати вся свої сили, своє душевне тепло, полум'я свого серця служінню людям. І саме така самовідданість, народжена високим гуманізмом, і робить людину щасливою. І все ж таки, де криється коріння справжнього щастя? Відповідь може бути одна: в праці.
У свій час великий педагог А. С. Макаренко правильно говорив про важливість трудового виховання. Згадати хоча б його "безнадійних вихованців, які вже встигли побувати "на дні" суспільного життя. Здавалось, ніхто і ніщо не спроможний очистити їхні душі від бруду. Але благородні вчинки і безкорислива праця дала змогу радісно забриніти струнам у їхніх душах, повернути їх у русло чесного життя. Саме праця забезпечила їм щастя повноцінного життя.
Відомі всі висловлювання Олександра Довженка: "Прекрасна людина в бою за Батьківщину. Прекрасна вона в стражданнях і в смерті за неї. Але найсвітліша краса її в труді". І ця глибока думка переконливо розкрита автором у його безсмертній "Поемі про море", де показано красу людини в праці. Глибоко філософськими словами закінчується цей твір: "Любіть землю! Любіть працю на землі, бо без цього не буде щастя нам і дітям нашим ні на якій планеті".
Такий фінал твору, на мій погляд, глибоко символічний: він вказує на ті проблеми, які стоять перед молодим поколінням.
Звеличити, збагатити людину, зробити її життя справді повноцінним і багатогранним може лише всесильна любов до інших людей. Такі високогуманні погляди і поривання здатна дарувати людині творча праця.
Цей неперевершений героїзм, цю нездоланну силу і красу творчої праці нашого народу оспівано в кращих творах української літератури. Мимоволі згадуються невмирущі слова з поезії Павла Тичини:
Усмішка в народу розцвітає.
Кожен каже: й я свій труд несу!
Відбудова! - труд переростає
у красу.
У цих нібито й простих словах криється глибокий філософський зміст. І дійсно, тільки в процесі чесної безкорисливої праці людина по-справжньому здатна зрозуміти красу життя, велич людського існування. Лише тоді вона зможе повністю оцінити все те прогресивне, що створило людство в ході свого розвитку ввійти в чарівний світ прекрасного, збагативши свою душу неоціненним скарбом. А з іншого боку, саме це усвідомлення своєї повноцінності, збагаченості робить людську працю творчою і чимось наближає до мистецтва.
Але я гадаю, що будь-яка праця буде приносити людям користь, якщо людина обирає ту галузь праці, до якої вона більш за все здібна і яка здається більш корисною, а також таку, щоб її труд приносив якомога вагоміші результати. Для цього людині потрібні розум і знання.
Саме ця думка, доведена самим життям, оригінально зазвучала в поетичній творчості М. Рильського (збірка "Троянди і виноград"). Автор впевнено говорить:
У щастя людського два рівних є крила:
Троянди й виноград, красиве і корисне.
Улюбленій справі людина віддає всі сили, всю енергію, всі знання, ця справа буде виконуватися краще, віддача, як говорять, буде більшою.
Отже, так і тільки таке життя можна назвати прекрасним. І лише в беззавітному служінні людству, в невтомній творчій праці кожний із нас зможе знайти справжнє людське щастя.