Сатирично змальовано образ
А)Герасима Калитки(Сто тися)
Б)Івана Котигорошка(Дорогою ціною)
В)діда Савки(ніч перед боєм)
Г)Параски(сто тисяч)
Характеризуючи п'єсу (Сто тисяч)доречно скористатися терміном
А)прозовий твір.
Б)ліричний твір
В)фантастичний твір
Г)драматичний твір
Установіть послідовність подій у повісті М.Коцюбинського(Дорогою ціною)
А)Соломія втікає від пана вслід за Остапом
Б)Спогади Остапа
В)Зустріч із циганською родиною
Г)Соломія з Іваном намагаються визволити Остапа
з великим жалем перегортаю останню сторінку неймовірного оповідання відомого американського письменника Г. Уеллса «Чарівна крамниця» і опиняюся у зовсім іншому, реальному, буденному і не такому цікавому світі. Читаючи твір, я майже годину насолоджувалася дивовижним, радісним, чистим почуттям, адже я знаходилися у світі чарівної казки, від якої не хотілося відриватися і повертатися до повсякденних проблем. На превеликий жаль, мій світ зовсім не схожий на той казковий і дивовижний, в якому жив головний герой оповідання - маленький Джип.
У «Чарівній крамниці» мене все цікавило, чарувало і вабило: і чарівні дзеркала, і найнезвичайніший у світі капелюх, і порцелянова рука з колодою чарівних карт, і продавець крамниці, який з дивовижною спритністю діставав з рота і з-за вух кришталеві кульки. А які чудові іграшки були в цій лавці! Це й чарівні потяги, які рухалися без пружин і пари, і стійкі олов’яні солдатики, і коник-гойдалка, і чудова лялька, яка плакала і промовляла: «Яйце є — яйця немає». Все це — світ чарівної незабутньої казки, неповторний світ дитинства, у якому я опинилася завдяки неперевершеному таланту Г. Уеллса.
Автор оповідання якось зазначив: «Право називатися справжнім письменником має лише той, хто може навчити чого-небудь своїх сучасників, хто краще бачить навколо і більше бачить попереду. Я завжди згоден думати, що я усе-таки такий». І він мав рацію, адже своїм прекрасним оповіданням він вчив читачів розуміти, любити і шанувати людей, бачити в них прекрасне в навколишньому світі, бути безпосередніми і людяними. Нарешті, він вчив мріяти і вірити в диво, вчив сподіватися і не втрачати надію, що світ стане гуманнішим, прекраснішим, досконалішим, а головне — добрішим.
І хоч час дитинства дуже швидкоплинний, проте у подальшому житті саме він стає нам духовною опорою. І я ще раз переконалася у цьому, з задоволенням читаючи оповідання Г. Уеллса «Чарівна крамниця».
Я дочитала останню сторінку, згорнула книжку, але я впевнена, що на цьому моє знайомство з письменником не закінчиться. Я хочу і буду відкривати світ пригод і фантастики в інших творах Г. У., адже зустріч з одним з найулюбленіших моїх письменників для мене завжди — свято і радість.
4,0/5
13
hamidovapatya
середнячок
9 ответов
970 пользователей, получивших
Важное место в реалистической лирике Николая Заболоцкого занимают темы важности сохранения природы, темы милосердия, недопустимости потребительского отношения к природе и людям, праздности существования. В стихотворениях, посвященных вечной красоте природы, автор поднимает смежные по теме моральные, нравственные и философские вопросы.
Главная тема стихотворения
Родной природе, её хрупкости и беззащитности перед человеком посвящено и стихотворение «Журавли», написанное в 1948 году. Есть свидетельства, что автор был свидетелем такой дикой охоты – человек выстрелил по вожаку журавлиной стаи, которая возвращалась на родину из Африки. Птица рухнула вниз, а стая тоскливыми криками простилась с вожаком, разом осиротев и растеряв строй.
Журавлиное мясо практически не употребляют в пищу, и специально на журавлей почти не охотятся, так что выстрел по журавлиной стае – это противоестественный поступок, явно не с целью добыть мяса. Это бессмысленное и жестокое убийство, подчеркивает Заболоцкий: журавль даже в древней Руси считался символом неприкосновенности в охоте. Считалось, что эта птица с высоким интеллектом, олицетворение независимости и чистоты, «дивного величья». Журавли возвращались домой и радовались завершению долгого и опасного перелета – и как же встретила их родная земля? Неожиданным выстрелом, болью, подлым ударом.
Заболоцкий убежден, что все символистические представления о журавлях – правда. Что они сильные, гордые, умные птицы. Автор олицетворяет их, наделяет склонностью к сопереживанию, выражению эмоций бороться («гордый дух, высокое стремленье, воля непреклонная к борьбе»). Человек принес им только горе, его вмешательство губительно, так как баланса в стае он уже не восстановит – разрушенная стая, скорее всего, погибнет поодиночке.
Если погибает человеческий вожак, о нем слагают песни и легенды. Погибшего журавля оплакало само солнце «золотым заревом». Вся природа скорбит по несправедливо погибшему существу, и лишь там, в туманном загробном мире, если он, конечно, есть, восстановится справедливость и величие птиц будет восстановлено.
Структурный анализ стихотворения
Главный прием, используемый в стихотворении – аллегория. Образ сильного, независимого журавлиного вожака становится аллегорическим образом человека, который погиб, выполняя важную миссию перед соратниками. Подвиг вожака долго будут помнить, воспринимать как трагедию, горевать.
Ярки эпитеты, используемые автором: « долина изобилья», «серебряные крылья», «горестное рыданье».
Описывая смерть вожака, автор прибегает к развернутой метафоре «два крыла как два огромных горя», с которой рисует невосполнимость трагедии. Метафоры «луч огня ударил в сердце», «частица дивного величья с высоты обрушилась» показывают жестокость смерти и хрупкость жизни.
Стихотворение содержит 8 катренов. Написано пятистопным хореем. Автор использует перекрестную рифму (рифмуются строки 1 и 3, 2 и 4). Рифма женская, точная.
Стихотворение не является лирикой в чистом виде, оно имеет четкий сюжет – печальную, но прекрасную историю о вечном противостоянии добре и зле.
Заболоцкий подчеркивает вечность природы, её бесконечную деятельность, красоту. В природе прекрасна и смерть, и она воспринимается как естественный процесс. Но смерть не во имя продолжения жизни, а ради шалости не может быть оправдана ничем, а потому человеку лучше не вмешиваться в её дела.