1) Оскільки нонконформізм - незгода, неприйняття або критичне сприйняття норм, цінностей, цілей, панівних у конкретній групі в конкретному суспільстві. В деяких випадках нонконформізмом називають просто готовність індивіда відстоювати свою особисту позицію в тих випадках, коли вона суперечить позиції більшості.
Тому можна сказати що у книзі є нонконформизм. Бо Ліна відстоює свою позицію у родині, намагається розкрити таємницю та сперечається з бабусею, вітчимом, матір’ю, другом
2) 1. Розгадування таємниці.
2. Виконання Лінкою функції сищика-любителя.
3. Наявність напарника сищика – образ Адріана- перші спокуси;
4. «Лінка-сищик» методично здійснює пошуки розгадки сімейної таємниці в Інтернеті та на місцях пов’язаних з минулим матері: в лікарні, де народилася Кася, в будинку
бабусі, дитячому будинку
3 - 4) Повість «Алхімік» насправді є притчею. По-перше, описана П. Коельо звичайна життєва історія повчальна, вчить читача добиватися своєї мети. По-друге, в «Алхімік» події явно віддалені від сучасності, але віднести їх до певної епохи непросто, що властиво притч. По-третє, і притчі, і повість мають кільцеву композицію — фінал твору повертає читача до його початку (в «Алхімік» дія починається і завершується в напівзруйнованій церкві). По-четверте, образ Сантьяго, як і героїв притч, вельми схематичний. Це, скоріше, людина взагалі, стоїть перед моральним вибором.
Відповідь:
Калам! Ты нашей мысли скороход.
Превысил ты высокий небосвод.
Конь вороной воображенья! Нет, —
Быстрей Шебдиза ты, но мастью гнед. [1]
Неутомим твой бег, твой легкий скок,
А палец мой — державный твой седок.
Гора иль пропасть — как чрез мост, несешь.
Ты скачешь — и, как знамя, хвост несешь.
Нет, ты не конь, а птица-чудо ты:
Летать без крыльев можешь всюду ты.
Из клюва мелкий сыплешь ты агат.
Нет, не агат, — рубинов щедрый град!
Сокровищницу мыслей носишь ты,
О птица человеческой мечты!
Так рассыпал сокровища в стихах
Тот, чей в Гяндже лежит священный прах. [2]
Он мир засыпал жемчугом своим, —
Как звезды, жемчуг тот неисчислим.
Но не растопчет грубая нога
Великого гянджинца жемчуга.
В ушах людей играет жемчуг тот,
Но, как серьга, он в грязь не упадет:
Сквозь ухо проникая в глубь сердец,
Обогащает сердца он ларец.
Нет! Жемчуг тот — по сути говоря —
Наполнить может до краев моря
Так, чтоб его веками черпал всяк
И чтоб запас жемчужный не иссяк.
Кого с тобой в сравненье ни возьми,
Никто тебе не равен, Низами!
А впрочем, был среди людей один —
На Инде певший соловей один. [3]
Не соловей, а Хызр. Ведь знаем мы:
Был Индустан ему страною тьмы,
А речь была той звонкой, той живой
Им найденной во тьме водой живой.
Но на ристалище со мной не он, —
Я с Низами бороться принужден.
Рукой схватив такую «Пятерню»,
В руке надолго ль силу сохраню?
У всех трещали пальцы до сих пор,
Кто с Низами вступал в подобный спор.
Быть надо львом, чтоб рядом сесть со львом,
Тем более чтоб в драку лезть со львом.
Иль не слоном таким же надо быть,
Чтоб с хоботом слоновым хобот свить?
И мушка хоботком наделена,
Но муха не соперница слона.
А предо мной слоны: гянджинский слон
Поистине — он исполинский слон!
Да и второй — не столь гигантский слон,
Но слон, однако, индустанский слон!
Обоих ты в молитвах помяни,
Обоих милосердьем опьяни.
Побольше мощи Навои прибавь —
И рядом с ними ты его поставь!
* * *
Эй, кравчий, видишь, как смятен мой дух, —
Налей две чары в память этих двух!
За них две чары эти осушу,
А за Джами я третью осушу!
О ДЖАМИ
Хосров и Низами — слоны, но нам
Предстал Джами, подобный ста слонам.
Вино любви он пьет и меж людьми
Прославился, как Зиндепиль, Джами. [4]
Вином единства также опьянен
И прозван Зиндепиль-Хазратом он.
Он чашу неба выпил бы до дна,
Будь чашею познания она.
Плоть в духе утопив, Джами велик, —
Скажи, что он великий материк. [5]
Нет, — целый мир! Но как вообразить,
Что точка может мир в себе носить?
Он макрокосмом, а не миром стал!
Для двух миров Джами кумиром стал. [6]
В убогий плащ дервиша он одет,
Но богача такого в мире нет.
Бушующее море мысли в нем.
А жемчуга ты и не числи в нем!
Жемчужин столько, сколько скажет слов.
В каком же море столь богат улов?
Дивись его словам, его делам:
Смотри — возник из пенных волн калам!
Тростник морской! Тут чудо не одно:
Что сахар в тростнике — не мудрено,
Но чтоб ронял жемчужины тростник, [7]
Таких чудес один Джами достиг!..
Я, Навои, навек слуга Джами.
Дай сахар мне, дай жемчуга Джами:
Тем сахаром уста я услащу,
Тот жемчуг в самом сердце помещу.
* * *
Эй, кравчий! Понимай слова гуляк! [8]
Пусть первым пьет Джами — глава гуляк!
Пусть небо превратится в пиалу —
Я буду пить и петь Джами хвалу!
ПОЯСНЕНИЕ К ПОЭМЕ
П
1) Оскільки нонконформізм - незгода, неприйняття або критичне сприйняття норм, цінностей, цілей, панівних у конкретній групі в конкретному суспільстві. В деяких випадках нонконформізмом називають просто готовність індивіда відстоювати свою особисту позицію в тих випадках, коли вона суперечить позиції більшості.
Тому можна сказати що у книзі є нонконформизм. Бо Ліна відстоює свою позицію у родині, намагається розкрити таємницю та сперечається з бабусею, вітчимом, матір’ю, другом
2) 1. Розгадування таємниці.
2. Виконання Лінкою функції сищика-любителя.
3. Наявність напарника сищика – образ Адріана- перші спокуси;
4. «Лінка-сищик» методично здійснює пошуки розгадки сімейної таємниці в Інтернеті та на місцях пов’язаних з минулим матері: в лікарні, де народилася Кася, в будинку
бабусі, дитячому будинку
3 - 4) Повість «Алхімік» насправді є притчею. По-перше, описана П. Коельо звичайна життєва історія повчальна, вчить читача добиватися своєї мети. По-друге, в «Алхімік» події явно віддалені від сучасності, але віднести їх до певної епохи непросто, що властиво притч. По-третє, і притчі, і повість мають кільцеву композицію — фінал твору повертає читача до його початку (в «Алхімік» дія починається і завершується в напівзруйнованій церкві). По-четверте, образ Сантьяго, як і героїв притч, вельми схематичний. Це, скоріше, людина взагалі, стоїть перед моральним вибором.