Задание 3. Распределите признаки политики «военного коммунизма» и новой экономической политики (НЭП).
Впишите номера утверждений в соответствующие колонки.
1. Национализация промышленности (от мелкой до крупной)
2. Развитие кооперации (сельскохозяйственной, кредитной, потребительской)
3. Запрет на ведение частной торговли и свертывание товарно-денежных отношений
4. Привлечение иностранного капитала
5. Введение натурального налога (в 2 раза меньше продразверстки)
6. Принудительная трудовая повинность
7. Возможность аренды предприятий, земли, помещений, право пользования наемной рабочей силой
8. Продовольственная диктатура, появление продразверстки.
Миржакып Дулатов (1885-1935)
●выдающийся казахский просветитель, общественно-политический деятель, один из либерально демократических интеллектуалов.
Полит. Деятельность.
1.Дулатов был один из сосздателей проекта программы партии «Алаш», опубликованной в газете «Казах» 21 ноября 1917г.Главная цель программы «алаш» -вхождение казахской автономии на равных правах с другими в состав Р.И.
Провозглашались равенство, неприкосновенность личности, свобода слова, печати, союзов, доступность образования, недопущение передачи земель в частную собственность и пользование ей на равных основаниях и т.п. также он был из организаторов 2.Каркаралинской петиции, направленной в сторону царского правительства
3.он организовал издание газеты «Сереке» в дополнение к газете «Улфат»
Найчастіше протестний рух селянства проявлявся у поданні скарг до державних інстанцій, масових втечах, фізичних розправах з поміщиками чи управителями їх маєтків, проявах колективної непокори тощо. Непосильний кріпосницький гніт, жорстоке поводження поміщиків, свавілля чиновників та адміністраторів – вся ця низка причин зумовлювала численні заворушення, котрі регулярно відбувалися в українському селі протягом усієї першої половини ХIX ст.
Антикріпосницька боротьба селянства характеризувалася широким спектром різноманітних проявів. Найчастіше кріпаки підпалювали поміщицькі садиби, псували реманент, вбивали поміщиків, їхніх управителів чи прикажчиків, відмовлялися виконувати панщину та розпорядження поміщиків, нерідко чинили збройний опір адміністрації маєтків, місцевим урядовцям і навіть урядовим військам. Всі ці форми боротьби проявлялись, як правило, у взаємозв’язку. Так, типовим було, коли, подавши скаргу, кріпаки очікували її розгляду в державних органах не виконували у цей час панщини, а внаслідок вжитих до них властями і поміщиками репресивних заходів вдавалися до відкритих форм опору. Підпали поміщицьких садиб і розправи над поміщиками часто супроводжувалися втечами їх учасників. Рятуючись від жорстокої кари, вони залишали свої оселі і тікали у віддалені та слабо заселені місцевості.
Объяснение: