ответ:Найдавнішу докладну відомість про хрещення українського народу, яку знаходимо в нашій літературі, подає нам так званий Початковий літопис - пам'ятка початку XII ст., що була писана десь більш як по ста роках по охрещенні нашого народу. Цей літопис (звичайно зветься Літопис Нестора, але Нестор, певне, не писав його) докладно розповідає про охрещення князя Володимира та українського народу; літописне оповідання, стало в нас класичним - воно довго панувало в нашій науці та літературі, а в школі та серед широкого загалу панує ще й тепер.
І тільки 1871 р. відомий професор Московської духовної академії Євген Євстигнійович Голубинський в "Журнале Министерства народного просвещения" за 1871 р., а потім 1880 р. в праці "История Русской Церкви", т. І (друге видання вийшло в 1901 р. в московських "Чтениях") піддав літописне оповідання про хрещення українського народу суворій, але чисто науковій критиці; Голубинський непохитно довів, що літописне оповідання - це пізніша вставка до нашого Початкового літопису (таких пізніших вставок у літопису багато).
Голубинський влучно й науково розбив майже все оповідання літописця як таке, що не відповідає правді, і замість нього подав своє, що спирається головним чином на писання двох письменників XI віку, що писали за часу сина Володимирового - князя Ярослава Мудрого, мниха Якова ("Похвала" князю Володимиру та "Сказание" про смерть мучеників Бориса й Гліба) та Нестора ("Чтение" про страстотерпців Бориса та Гліба); Яків та Нестор жили ближче до Володимира Великого і тому могли знати події охрещення ліпше за літописця, що писав пізніше.
Знамените "хрещення Русі", яке започаткувало православну цивілізацію на теренах України, було викликано цілим комплексом факторів:
Політичні передумови: Прагнення Володимира зміцнити державу і її територіальну єдність. Спроба досягти цієї мети за до створення єдиного пантеону язичницьких богів на чолі з Перуном не призвела до подолання племінного сепаратизму та посилення княжої влади. Надії Володимира в даному випадку покладались, очевидно, на те, що бог блискавок вважався головним в дружинному середовищі. Але тільки єдинобожжя могло згуртувати державу і освятити авторитет одноосібної княжої влади.
Политические и социальные изменения, которые произошли в Украине в конце XVIII - начале XIX века, были вызваны в первую очередь новой геополитической ситуацией в Центральной и Восточной Европе. В конце XVIII века перестала существовать Речь Посполитая, в состав которой входила большая часть украинских земель вплоть до Днепра. На южных границах исчезло Крымское ханство (присоединено к Российской империи в 1783 году) , которое с конца ХV века составляло постоянную военную угрозу для украинских земель. внутренней консолидации большинства украинских земель в составе Российской империи, ибо к середине XIX века эта территория оставалась политически и экономически незинтегрованою. Одной из характерных признаков положения украинских земель в составе Российского государства был регионализм (выделялись четыре крупные регионы, которые отличались общественно-политическим и культурным положением: Левобережная Украина, Слобожанщина, Правобережная и Южная (Степная) . Таким образом, украинские земли теперь входили в состав двух государств: Австрийской (примерно 15%) и Российской (свыше 80%) империй. Не следует преувеличивать процесс внутренней консолидации большинства украинских земель в составе Российской империи, ибо к середине XIX века эта территория оставалась политически и экономически незинтегрованою. Одной из характерных признаков положения украинских земель в составе Российского государства был регионализм (выделялись четыре крупные регионы, которые отличались общественно-политическим и культурным положением: Левобережная Украина, Слобожанщина, Правобережная и Южная (Степная) . Характерной особенностью этого периода было несоответствие между потенциальными возможностями Украине (большая территория и население, плодородные земли, наличие значительных запасов полезных ископаемых и т. д. ) и реальным промышленным развитием, которое тормозилось закрепощенным положением крестьянства, неразвитым рынком свободной рабочей силы и пр. Основная часть промышленных предприятий принадлежала помещикам или государству, почти исключало свободную рыночную конкуренцию. Особенность промышленного развития Украины состояла в том, что она имела сельский характер, предприятия находились в селах, а не в городах, и на них работали сезонно в основном крепостные. Все же самая главная особенность социально-экономического развития этого периода - быстрый упадок феодально-крепостнической системы хозяйствования. Основными признаками этого процесса были: - Развитие товарно-денежных отношений и появление капиталистических элементов в сельском хозяйстве, рост товарности хозяйства, углубление специализации в производстве; - Разрушение крестьянских хозяйств путем сокращения земельных наделов вплоть до полной ликвидации крестьянского хозяйства; - Упадок крепостнической мануфактуры и начало с 30-х годов XIX в. промышленного переворота. Согласно первому разделу Польши (1772 г. ) Галичина отошла под власть Австрийской империи. Она была объединена с польскими землями, получив название Королевство Галиции и Лодомерии. Такое искусственное объединение Галичины принесло большие проблемы для украинского населения. Попав под власть Австрии, Галиция оказалась в других политических условиях, чем жила до этого времени (в Речи Посполитой всем управляли магнаты и шляхта, а здесь была сильная абсолютная власть монарха) . Предметом первых мероприятий австрийского правительства было наведение порядка и дисциплины. Императрица Тереза и ее сын Иосиф II проводили политику Просвещения, которая имела целью улучшить материальное положение жителей, которые бы были оплотом власти, облегчить им доступ к образованию и т. д. , чтобы сделать их сознательными гражданами империи. Згалом в то время положение украинский Галичин характеризовалось крайней нищетой и моральным упадком. Реформы австрийской администрации проводились в трех направлениях: сельское хозяйство; церковь; образование.
ответ:Найдавнішу докладну відомість про хрещення українського народу, яку знаходимо в нашій літературі, подає нам так званий Початковий літопис - пам'ятка початку XII ст., що була писана десь більш як по ста роках по охрещенні нашого народу. Цей літопис (звичайно зветься Літопис Нестора, але Нестор, певне, не писав його) докладно розповідає про охрещення князя Володимира та українського народу; літописне оповідання, стало в нас класичним - воно довго панувало в нашій науці та літературі, а в школі та серед широкого загалу панує ще й тепер.
І тільки 1871 р. відомий професор Московської духовної академії Євген Євстигнійович Голубинський в "Журнале Министерства народного просвещения" за 1871 р., а потім 1880 р. в праці "История Русской Церкви", т. І (друге видання вийшло в 1901 р. в московських "Чтениях") піддав літописне оповідання про хрещення українського народу суворій, але чисто науковій критиці; Голубинський непохитно довів, що літописне оповідання - це пізніша вставка до нашого Початкового літопису (таких пізніших вставок у літопису багато).
Голубинський влучно й науково розбив майже все оповідання літописця як таке, що не відповідає правді, і замість нього подав своє, що спирається головним чином на писання двох письменників XI віку, що писали за часу сина Володимирового - князя Ярослава Мудрого, мниха Якова ("Похвала" князю Володимиру та "Сказание" про смерть мучеників Бориса й Гліба) та Нестора ("Чтение" про страстотерпців Бориса та Гліба); Яків та Нестор жили ближче до Володимира Великого і тому могли знати події охрещення ліпше за літописця, що писав пізніше.
Знамените "хрещення Русі", яке започаткувало православну цивілізацію на теренах України, було викликано цілим комплексом факторів:
Політичні передумови: Прагнення Володимира зміцнити державу і її територіальну єдність. Спроба досягти цієї мети за до створення єдиного пантеону язичницьких богів на чолі з Перуном не призвела до подолання племінного сепаратизму та посилення княжої влади. Надії Володимира в даному випадку покладались, очевидно, на те, що бог блискавок вважався головним в дружинному середовищі. Але тільки єдинобожжя могло згуртувати державу і освятити авторитет одноосібної княжої влади.
Объяснение: