К 17 веку, Лондон представлял собой относительно большой город с населением в 215 000 человек. К 1650 году «Лондон» включал как Лондонский Сити, так и Вестминстер, а также все более урбанизированный ландшафт между ними. Цены на жилье росли так быстро, что никто не хотел ничего сносить - даже канавы заполнялись, покрывались и строились. Поскольку город рос, ему нужна была соответствующая инфраструктура. К 1666 году основные улицы регулярно освещались ночью. Путешествие в столицу также становилось все более таким, как мы бы это узнали сегодня. Лодки – речные автобусы 17-го века - управляли регулярными пассажирскими службами.
Значительная часть прироста населения была вызвана внутренней миграцией, причем люди из каждой области страны: швейцарский посетитель сообщил, что «Лондон, как говорят, не находится в Англии, а Англия находится в Лондоне». Но город также становился все более мультикультурным, и торговцы, приезжающие со всей Европы, были просто созданы для бизнеса. В Лондоне разместились пивовары из Нижних стран, портные из Франции, мастера по окраске тканей из Италии и африканские иголочники.
Приток иностранцев породил новые знания и профессии, которые столетием раньше были бы столь же чуждыми, как акценты людей, практикующих их. Некоторые из этих новых трейдеров продавали новую изысканность - золотую нить и шелковые чулки - хорошо подходящие для изобилия тюдоровских лет.
Город Лондон был важен, потому что он был домом для денег. Английские торговцы и финансисты были подкреплены торговцами из Италии, Дании, Франции и Германии, все из которых собрались для торговли друг с другом и с внешним миром. В конце концов, после фиаско испанской Армады в 1588 году Англия была бесспорным королем моря, предоставляющим огромные возможности для крупных торговцев. Торговля процветала и расширялась. Компания «Московия» была основана в 1552 году, чтобы углубить англо-российскую торговлю, а в 1600 году Ост-Индская компания получила устав от Елизаветы I и имела монополию на торговлю с Дальним Востоком. В такой меркантильной среде все имело цену, включая деньги. Банкиры вышли из компании Голдсмит, а в 17 веке создали систему банковских банкнот и чеков, которые в конечном итоге приведут к Банку Англии.
Примерно через 150 лет Лондон превратится из коллекции отдельных частей в уверенный мегаполис, магнит для амбициозных, талантливых и жадных людей.
Характерним для української культури XVIII ст. був процес "вимивання" високоосвічених людей і представників української культури з національного середовища. Українці обіймали високі пости в Росії: від церковних ієрархів до вихователів царської сім'ї, від ректорів вищих навчальних закладів до різних державних адміністраторів.
Вагомий внесок українці зробили у розвиток російської архітектури XVIII ст. У стилі українського бароко вони спорудили храми у Філях, Ізмайлово, Новодівичому монастирі. Випускник Києво-Могилянської академії українець І. Зарудний плідно працював архітектором у Москві й Петербурзі. Український скульптор, уродженець Чернігова І. Мартос створив відомий пам'ятник Мініну і Пожарському на Красній площі в Москві.
У середині XVIII ст. освіта тництво на Лівобережній Україні перебували на вищому рівні, ніж у Росії. Початкову освіту здобували у школах при церквах і монастирях, середню - у колегіумах Чернігова, Переяслава, Харкова. З кінця XVIII ст. в Україні почали діяти перші професійні школи: шпитальна в Єлісаветграді (сучасний Кіровоград), артилерійська школа і штурманське училище в Миколаєві.
Освітнім центром довгий час залишалася Києво-Могилянська академія. Однак починаючи з середини XVIII ст. Академія переживає кризу. Тісно пов'язана з церквою і укомплектована викладачами - представниками духівництва, основну увагу Академія приділяла таким предметам, як теологія, риторика, філософія. Через релігійну орієнтованість і традиціоналізм у навчанні вона ставала нецікавою для молоді.
На відставання Києво-Могилянської академії від вимог часу зауважували передові українські кола. У 60-ті роки XVIII ст. вони неодноразово зверталися до Катерини II з проханням відкрити в Україні університет (Московський університет відкрився в 1755 р.), причому на базі Академії з огляду на те, що вона виникла на основі світської школи. Та цьому проекту не судилося здійснитися, позаяк політика самодержавства була спрямована на викорінення української самобутності. У 1814 р. Академія припинила діяльність як світський навчальний заклад.
К 17 веку, Лондон представлял собой относительно большой город с населением в 215 000 человек. К 1650 году «Лондон» включал как Лондонский Сити, так и Вестминстер, а также все более урбанизированный ландшафт между ними. Цены на жилье росли так быстро, что никто не хотел ничего сносить - даже канавы заполнялись, покрывались и строились. Поскольку город рос, ему нужна была соответствующая инфраструктура. К 1666 году основные улицы регулярно освещались ночью. Путешествие в столицу также становилось все более таким, как мы бы это узнали сегодня. Лодки – речные автобусы 17-го века - управляли регулярными пассажирскими службами.
Значительная часть прироста населения была вызвана внутренней миграцией, причем люди из каждой области страны: швейцарский посетитель сообщил, что «Лондон, как говорят, не находится в Англии, а Англия находится в Лондоне». Но город также становился все более мультикультурным, и торговцы, приезжающие со всей Европы, были просто созданы для бизнеса. В Лондоне разместились пивовары из Нижних стран, портные из Франции, мастера по окраске тканей из Италии и африканские иголочники.
Приток иностранцев породил новые знания и профессии, которые столетием раньше были бы столь же чуждыми, как акценты людей, практикующих их. Некоторые из этих новых трейдеров продавали новую изысканность - золотую нить и шелковые чулки - хорошо подходящие для изобилия тюдоровских лет.
Город Лондон был важен, потому что он был домом для денег. Английские торговцы и финансисты были подкреплены торговцами из Италии, Дании, Франции и Германии, все из которых собрались для торговли друг с другом и с внешним миром. В конце концов, после фиаско испанской Армады в 1588 году Англия была бесспорным королем моря, предоставляющим огромные возможности для крупных торговцев. Торговля процветала и расширялась. Компания «Московия» была основана в 1552 году, чтобы углубить англо-российскую торговлю, а в 1600 году Ост-Индская компания получила устав от Елизаветы I и имела монополию на торговлю с Дальним Востоком. В такой меркантильной среде все имело цену, включая деньги. Банкиры вышли из компании Голдсмит, а в 17 веке создали систему банковских банкнот и чеков, которые в конечном итоге приведут к Банку Англии.
Примерно через 150 лет Лондон превратится из коллекции отдельных частей в уверенный мегаполис, магнит для амбициозных, талантливых и жадных людей.
Объяснение:
Характерним для української культури XVIII ст. був процес "вимивання" високоосвічених людей і представників української культури з національного середовища. Українці обіймали високі пости в Росії: від церковних ієрархів до вихователів царської сім'ї, від ректорів вищих навчальних закладів до різних державних адміністраторів.
Вагомий внесок українці зробили у розвиток російської архітектури XVIII ст. У стилі українського бароко вони спорудили храми у Філях, Ізмайлово, Новодівичому монастирі. Випускник Києво-Могилянської академії українець І. Зарудний плідно працював архітектором у Москві й Петербурзі. Український скульптор, уродженець Чернігова І. Мартос створив відомий пам'ятник Мініну і Пожарському на Красній площі в Москві.
У середині XVIII ст. освіта тництво на Лівобережній Україні перебували на вищому рівні, ніж у Росії. Початкову освіту здобували у школах при церквах і монастирях, середню - у колегіумах Чернігова, Переяслава, Харкова. З кінця XVIII ст. в Україні почали діяти перші професійні школи: шпитальна в Єлісаветграді (сучасний Кіровоград), артилерійська школа і штурманське училище в Миколаєві.
Освітнім центром довгий час залишалася Києво-Могилянська академія. Однак починаючи з середини XVIII ст. Академія переживає кризу. Тісно пов'язана з церквою і укомплектована викладачами - представниками духівництва, основну увагу Академія приділяла таким предметам, як теологія, риторика, філософія. Через релігійну орієнтованість і традиціоналізм у навчанні вона ставала нецікавою для молоді.
На відставання Києво-Могилянської академії від вимог часу зауважували передові українські кола. У 60-ті роки XVIII ст. вони неодноразово зверталися до Катерини II з проханням відкрити в Україні університет (Московський університет відкрився в 1755 р.), причому на базі Академії з огляду на те, що вона виникла на основі світської школи. Та цьому проекту не судилося здійснитися, позаяк політика самодержавства була спрямована на викорінення української самобутності. У 1814 р. Академія припинила діяльність як світський навчальний заклад.