Итоги и значение: 1) Россия стала сильным европейским государством; 2) в большей части удалось преодолеть технико-экономическую отсталость страны; 3) однако основной отраслью хозяйства по-прежнему оставалось сельское хозяйство с рутинной техникой и крепостническими отношениями, что значительно задерживало рост производительных сил в России; 4) отсталость страны по-прежнему проявлялась и в структуре внешней торговли, так как главным предметом русского экспорта оставались не промышленные товары, а сельскохозяйственное сырье. В вывозе товара морским путем по-прежнему лидировали иностранные купцы; 5) малоразвитость станы проявлялась также в низком удельном весе городского населения; 6) несмотря на все негативные стороны, главным образом на то, что реформы проводились на крепостнической основе, преобразования Петра I дали большой толчок для социально-экономического развития страны.
Святосла́в І́горович (близько 938[2] — березень 972) — великий князь київський (945—972). Представник династії Рюриковичів. Єдиний син київського князя Ігоря і княгині Ольги. Після загибелі батька перебував під регентством матері (945—964)[3]. Ставши самостійним правителем, проводив активну зовнішню політику, значно розширивши територію Руської держави. Підкорив волзьких булгар, аланів, радимичів, в'ятичів (964). Розгромив Хозарський каганат (965—968)[3]. 968 року допоміг візантійському імператорові Никифору Фоці придушити повстання болгар, але його спроба залишитися в Болгарії змусила Візантію нацькувати на Київ печенігів[3]
Святосла́в І́горович (близько 938[2] — березень 972) — великий князь київський (945—972). Представник династії Рюриковичів. Єдиний син київського князя Ігоря і княгині Ольги. Після загибелі батька перебував під регентством матері (945—964)[3]. Ставши самостійним правителем, проводив активну зовнішню політику, значно розширивши територію Руської держави. Підкорив волзьких булгар, аланів, радимичів, в'ятичів (964). Розгромив Хозарський каганат (965—968)[3]. 968 року допоміг візантійському імператорові Никифору Фоці придушити повстання болгар, але його спроба залишитися в Болгарії змусила Візантію нацькувати на Київ печенігів[3]